Кабмін осиротів. Всі пішли у депутати
15 травня Центральна виборча комісія зареєструвала ще 46 народних депутатів, обраних 26 березня 2006 року, серед яких екс-представники органів виконавчої влади: Юрій Єхануров («Наша Україна»), В‘ячеслав Кириленко («Наша Україна»), Олександр Баранівський (СПУ), Сергій Головатий («Наша Україна»), Анатолій Кінах («Наша Україна»), Станіслав Ніколаєнко (СПУ), Юрій Павленко («Наша Україна»), Валентина Семенюк (СПУ), Борис Тарасюк («Наша Україна»), Олексій Костусєв (Партія регіонів), Олексій Івченко («Наша Україна»), Станіслав Сташевський («Наша Україна»).
У зв‘язку з цим Центр досліджень політичних цінностей звернувся до політичних експертів із питанням: «Хто має право очолювати міністерства й відомства до формування нового уряду, якщо їхні керівники отримали депутатські мандати?»
Віктор НЕБОЖЕНКО (керівник соціологічної служби «Український барометр»):
„Это только один из немногих сложных политико-юридических казусов, которые будут попадаться нашим политикам в ближайшее время, по мере вступления в силу политической реформы. Та хаотичность, спешность и непродуманность самого «тела» политической реформы, будет постоянно приводить к таким конфликтам, которые будут иметь нелегкие последствия. Один из первых конфликтов – кто сейчас является исполнительной властью, несущей политическую, правовую и административную ответственность? Я думаю, Ехануров все-таки будет продолжать свою работу и будет по-прежнему подписывать документы, хотя бы из-за того, что те, кому нужны эти подписи, будут рады любой подписи”.
Олесь ДОНІЙ (голова Центру досліджень політичних цінностей):
„Стаття третя, пункт перший Закону України «Про статус народного депутата України» чітко вказує: «Народний депутат України не має права бути членом Кабінету Міністрів України, керівником центрального органу виконавчої влади». Ще у 2002 році Конституційний Суд України ухвалив рішення, що цей пункт відповідає Конституції України. Тому ані Єхануров, ані Головатий, ані хто-небудь інший із екс-міністрів після їхньої реєстрації в ЦВК нардепами, що вже відбулася, не мають права бути ані міністрами, ані якимось «в. о. міністра». Але в Україні є традиція, згідно з якою владоможці незалежно від політичного окрасу чіпляються за владу в будь-який спосіб. Тому нинішні екс-міністри спробують чіплятися за рятівні «в. о.» згідно з іншою нормою, де записано, що Уряд складає свої повноваження перед новою Верховною Радою. Але Уряд – це не збори конкретних персон. Виконуючими обов’язки міністрів цілком можуть бути їхні перші заступники (зрештою це їхній прямий обов’язок!). Тому спробам чергового сумісництва суспільство повинно покласти край, бо інакше це буде чергове нехтування законом заради інтересів владної касти”.
Станіслав БЄЛКОВСЬКИЙ (засновник Інституту національної стратегії України та Росії):
„Вони поки що можуть виконувати свої обов‘язки, й це, на мій погляд, не суперечить Конституції. Я думаю, вони ще самі не визначились стосовно того, будуть вони працювати в парламенті чи в уряді. Це буде визначено не раніше, аніж через місяць, після формування уряду й досягнення остаточних домовленостей щодо його складу й кандидатури прем‘єр-міністра. Так що, на мій погляд, це ще не свідчить про якісь серйозні зміни в міністерствах, відомствах та керівництві уряду. Хоча, наскільки мені відомо, зараз обговорюється ідея, що у випадку, коли уряд очолить Юлія Тимошенко, всі члени партії «Наша Україна» відмовляться від урядових посад і сконцентруються на роботі в парламенті. Таким чином «Наша Україна» не візьме на себе відповідальність за діяльність уряду на чолі з Юлією Тимошенко. Але це питання поки що не вирішено й, на мою думку, вирішиться протягом місяця”.
Кость БОНДАРЕНКО (директор Інституту національних стратегій):
„Згідно з законом, вони повинні у визначений термін скласти свої попередні повноваження, про що вони вже заявили, й відповідно, їхні перші заступники повинні очолити дані відомства. Все це має відбутися до обрання нового складу Кабінету Міністрів”.
Володимир МАЛИНКОВИЧ (директор Українського відділення Міжнародного інституту гуманітарно-політичних досліджень):
„Я думаю, что они могут до формирования нового правительства исполнять полномочия руководителей министерств и ведомств, поскольку они исполняющие обязанности, а не министры. Но зарплату они за это получать не должны. Я думаю, они будут исполнять свои обязанности, но это означает, что они не могут идти на работу в новое правительство. Другое дело, что возможно будут эти должности просто зарезервированы за ними. Это зависит от того, какое решение примет Центральная избирательная комиссия. Но насколько я понимаю, ЦИК признала до формирования нового правительство сохранить за ними права исполняющих обязанности”.
Юрій ЯКИМЕНКО (директор політико-правових програм Українського Центру економічних і політичних досліджень ім. О. Разумкова):
„Тут є очевидна правова колізія, пов‘язана зі вступом у дію поправок до Конституції. Про неї говорилося ще раніше: вона може виникнути в процесі підготовки до першого засідання Верховної Ради. Тому що, з одного боку, урядовці, які обрані депутатами, мають написати заяву про складання повноважень, а з іншого – інша норма, яка говорить про те, що уряд складає свої повноваження перед новообраною Верховною Радою. Наскільки я пам‘ятаю, був коментар голови ЦВК про те, що буде знайдено правове рішення, якийсь компроміс, що дозволяє урядовцям працювати водночас і виконуючим обов‘язки, і бути зареєстрованим як депутат нового скликання. У даному випадку мені важко судити. Я думаю, що в цьому випадку є все ж таки вища правова інстанція – Конституційний Суд – і якщо це є проблемою, то, відповідно, має бути подання до суду, щоб цього не виникало у майбутньому. Але на даний момент, враховуючи те, що в нас період правового вакууму не тільки в цьому, а й у інших питаннях, то такий політико-правовий компроміс може бути й у тому, що обрані урядовці будуть виконувати свої обов‘язки до першого засідання Верховної Ради. Зрозуміло, що уряд має бути кимсь керований, тому, очевидно повинен бути механізм, коли на період неможливості вже обраними міністрами виконувати свої обов‘язки, їх виконував перший заступник міністра, тобто ті, хто не є народним депутатом і має прямі правові підстави для того, щоб виконувати свої обов‘язки”.