Подивись зі мною в Криве Дзеркало сучасності
Виртуальный мемориал погибших борцов за украинскую независимость: почтите Героев минутой вашего внимания!
![Подивись зі мною в Криве Дзеркало сучасності](https://cdn.obozrevatel.com/news/img/newspreview-default-thin.jpg?size=1944x924)
ОБОЗ відвідав театр. Зазвичай він рідко ходить на подібні заходи, та, що брехати, взагалі не ходить, але ж, потрібно розвиватись, все буває вперше. Тим паче, що є нагода. До Києва приїхала відома комедія Януша Гловацького «Четверта сестра», а переклав п’єсу Олександр Ірванець, відомий поет і колумніст ОБОЗу.
Сидіти ОБОЗу довелось поруч з російським письменником Миколою Конотопським. Пан Конотопський, колишній політв’язень, дисидент, нині російський бізнесмен залишив Україну ще в роки безвусої молодості, за його словами, Москва була його мрією, він готовий був землю її цілувати. Але у мрії пан Конотопський дуже розчарувався, у своєму товаристві відомий як націоналюга, і, зрештою, вже три роки, як повернувся до Києва, разом з родиною. Від п’єси пан Конотопський багато не чекав, бо був розчарований дуже «Московіадою» за романом Андруховича, як колишній політв’язень він не зміг серйозно сприйняти творіння українського письменника. Тепер, як людина, яка зсередини знає побут Москви, як українець, що жорстоко розчарувався в Росії, він чекав побачити лубкову і стереотипну п’єсу, яка претендує на іронічність, п’єсу, написану поляком, що живе в Америці.
Але гра акторів Молодого театру завжди захоплювала колишнього дисидента. Ось в такому стані цікавості і очікування застав нас третій дзвінок.
ОБОЗу сподобалась вистава, наприкінці він сам був здивований – з його вуст вирвалось «Браво», і я усміхнулась, адже він відвідав театр за моєю ініціативою. Пан Конотопський аплодував, він зазначив з усміхом: «Хорошо, хорошо, однако!».
Вистава розкрила чи не всі недоліки пострадянського світу, затурканого, бандюкуватого, заздрісного, фанатичного, від горя релігійного, від бідності блядовитого і завжди п’яного, але водночас з надзвичайно простою, доброю, жертовною душею, яка болить, плаче і істерично сміється, дивлячись на себе у Криве Дзеркало сучасності.
Чи таким самим є громадянин нашої держави, на скільки відрізняємось ми від показаного у п’єсі, чи можна сказати, що «Четверта сестра» - це іронія над сучасністю Києва. Ці питання лишаються відкритими.
Читайте також: